Mr. Benedict og Nummer to er savnet.
"Ta snarveien."
-Hva er snarveien? -Det er det raskeste skipet i verden.
Jeg krever vår umiddelbare løslatelse.
Løslatelse? Fra hva?
Vårt fellesskap er nøye utvalgt.
Positivitet er et krav.
-Hallo, venner. -Hei, Sebastian.
En av de første som fulgte Dr. Curtain.
Forbered på å legge til kai i Lisboa om 48 fantastiske timer.
Vi må ligge lavt. Gå i ett med omgivelsene.
Bare vi hadde like joggedresser som cricketlaget.
Står "vannpolo" på dressene.
Antall redningsvester
tilsier fire ekstra passasjerer om bord.
Vi må finne blindpassasjerene.
Dette er bra.
Vi skulle ankomme Lisboa 25 timer før barna.
Du skaper en kunstig lykketilstand.
Folk liker det.
Det er en fullstendig frakobling av ekte følelser.
Mr. Benedict trodde vi var i lugaren.
Så sporet må være der.
Nøkkelen er nok til togstasjonen.
God kveld, barn.
Der.
De er på båten. Finn dem før vi når land.
DEN MYSTISKE BENEDICTKLUBBEN
BASERT PÅ BOKEN
AV T. L. STUINGART
Vi hang 37 meter over havet.
Hendene kunne ha glidd. Tauet kunne røket.
Overlevelsesraten for et sånt fall?
Ikke høy i det hele tatt.
Det går bra. Vi kom oss ned.
Jeg blir så sint på meg selv.
Burde visst de ikke var ekte vannpolospillere.
Dratt. Kom igjen.
De må være i forkledning. Jobbe for Curtain.
-Curtain? Hvorfor? Hva vil han med oss? -Tenk på det.
Han har fått hele verden til å tro at han løste krisen.
Men vi vet sannheten. Vi vet han lyver.
Som Mr. Benedict og Nummer to.
Han kidnappet dem og nå er han etter oss.
Godt trekk. Jeg ville også kidnappet oss.
Alt snakket om lykke, den boken hans, alt bare et knep.
Et triks.
Vi må bare holde oss til planen.
Følg sporene Mr. Benedict la igjen
til vi kommer nær nok til å finne ham og Nummer to.
Og så tar vi oss av Curtain.
-På en eller annen måte. -Selvtillitsinspirerende.
For nå ligger vi lavt og blir her nede til vi kommer til Lisboa.
Hvor skal vi sove?
Hva med der borte?
Ingen vil kunne se oss.
På metallet?
Metall er luksus. Bli tøffere, George.
Han induserer lykke ved å bruke en direkte synaptisk tilgang.
Det er ikke bare forstyrrende, det er farlig.
Det er meget foruroligende.
-Men bemerkelsesverdig. -Hva?
Noen sa vitenskapelig gjennombrudd.
-Hvem sa det? -De fleste nevroforskerne.
Det er manipulasjon, en lykkestimulering.
-Det er ikke ekte. -Verden ser det ikke slik.
Det er det som gjør det så utrolig farlig.
Folk blir avhengige av denne kunstige sinnstilstanden!
Og enda en måte broren min kan bruke kontrollen sin på.
Nummer to, legg søppelet tilbake i søppelkassen. Hva er dette?
Dette søppelet er vår vei ut herfra.
Instinktene mine tar meg med til tunneler,
-som jeg følte at du ville avvise? -Korrekt.
Så jeg tenkte vi skulle prøve noe annet. Mugg.
-Mugg? -Ja.
Vi har materialene og forholdene som skal til for gro et muggangrep
i alle bygninger på dette området.
"Angrep"?
Et taktisk soppangrep.
Bryte dem ned fra innsiden. Bokstavelig talt.
Det bryter med en rekke internasjonale traktater.
Jeg har ikke signert noe.
-Det er smart. Problematisk, men smart. -Takk.
Men jeg tror vår uheldige kidnapping
presenterer en heldigere mulighet
til å smitte min bror med kjærlighet.
Ekte kjærlighet. Kjærlighet for sine medmennesker.
-Hva? -Og kanskje litt ekte lykke.
-Kjærlighet for medmennesker? -Ja.
-Han kidnappet oss. -Fordi han vil ha meg her.
Da vi var unge, var Nathaniel et ess i algebra.
Et ess, men ville alltid at jeg skulle sjekke arbeidet hans,
ikke fordi han trengte det, men for å vise hvor smart han var.
-Så? -Han lengter etter min godkjennelse.
Om jeg får mer tid med ham og ikke er så dømmende,
tror jeg at jeg kan få ham til å høre på meg.
Jeg tror du er naiv.
Husker du hva som skjedde sist dere kranglet?
-Det var på hans hjemmebane. -Dette også.
Du kaster bort tiden. Vi trenger en fluktplan.
Vi må komme oss ut og varsle myndighetene.
Avsløre ham.
Og jeg vil gjerne finne en telefon.
Rhonda og Milligan er nok engstelige.
Ja, en telefon.
Jeg skal lete etter en.
Og finn mot.
Rhonda og Milligan er i hvert fall hjemme. Langt unna fare.
Vi har visst møtt sta motvind.
I tillegg til lett turbulens,
blir vår ankomst noe forsinket.
Vi har ikke råd til forsinkelser.
Vi må komme oss til Lisboa før barna.
Det blir fem-seks ekstra flytimer.
Maks åtte. Definitivt under 12.
Jeg er redd det er utenfor vår kontroll.
Herregud!
-Å nei! -Kan noen ta den?
Nei.
Du klarer dette. Profesjonell opptreden. Si det.
Profesjonell opptreden.
Rolig nå. Rolig.
Kassen med sukker var tom, og det var små håndavtrykk inni.
Barns håndavtrykk.
Så, ikke bare blindpassasjerer.
Men undergraver vår kulinariske utmerkethet.
Innbruddene bare fortsetter å øke. Med respekt…
Hvorfor ikke funnet?
Noen av dem er ganske små.
Men det er bare noen få steder igjen de kan gjemme seg.
Vi har dem nok snart.
Mer presserende,
førsteingeniøren bekrefter at vår hastighet er tregere enn vanlig.
Han gjør alt han kan for å rette opp situasjonen,
men fortsetter det sånn, ankommer vi to timer for sent.
Tre på utsiden.
Dette vil knuse vårt gode rykte!
Kaptein, går det bra?
Bortsett fra litt lavt blodsukker, mitt hanglende ekteskap,
og panten på huset og bilen min, har jeg det topp.
-Ta motorene til den røde linjen! -Det er veldig uklokt, kaptein.
-Gjør som jeg sier. -Ja, kaptein.
Constance?
Hvor skal hun?
Constance vil smake.
En smakebit? Jeg vil ha et helt måltid.
Vi kom ned hit for å holde oss skjult.
Hvis vi går inn og gambler, blir vi helt avslørt.
Vi trenger mer penger i Lisboa for å komme til togstasjonen.
Inflasjonen i Portugal er skremmende.
Hør på ham. Dette kan løse alle våre problemer.
Vi kan miste alt, og da har vi ingenting.
-Ingen risiko, ingen gevinst. -Risikoen er uendelig stor.
-Den er faktisk ganske stor. -Detaljer.
La oss bli rike.
Hva? Pengene våre er ikke bra nok?
Dette er ikke et sted for barn. Vet foreldrene deres at dere er her?
De sendte meg for å rydde.
Ser eller spiller?
Jeg spiller.
Hva er maksimal innsats?
Jeg vil spille poker.
Vi vil gjerne at du spiller poker.
Død eller ære…
Ja!
Vinner.
Dealer vinner.
Blackjack.
Sju igjen?
-Det er for enkelt. -Ja!
-Det dobbelte. -På 17?
Bare flaks.
Ser.
Invester i solbriller, gutt.
Kjøp deg noe fint.
ENZOS PAIER OG KAKER
Vi gjør oss klare nå.
Ok. Bra.
Gå nå.
-Mr. Benedict. Vi har ventet på deg. -Kamera én, ok!
-Denne vei. -Kamera to!
Ja.
Fem, fire, tre.
Takk.
Venner, jeg heter L.D. Curtain.
Mange av dere kjenner meg som mannen som løste Nødssituasjonen,
men det er ikke derfor jeg er her.
I dag er jeg så glad
for å dele med min voksende familie over hele verden
noe ganske enkelt, men likevel dypt.
Jeg vil snakke med dere om lykke.
Du har stirret på samme siden i over en time.
Vil bare passer på at jeg absorberer materialet.
Det er reklame for halspastiller.
Nyansert reklame.
Helt greit å være redd.
Jeg er ikke redd.
Dette er et ingeniørvidunder.
Er en gullbarre redd i Fort Knox?
Men jeg er bekymret. Smertefullt sådann, for dem.
Vanskelig å la være.
Å være forelder er å leve i konstant bekymring.
Men jeg lærer at å bekymre seg ikke er en form for forberedelse.
Gjør ikke noe mindre sannsynlig
eller gir deg panser om det gjør.
Vi skal finne dem.
God kveld. Beklager humpene, folkens.
Vi prøver å manøvrere rundt det verste,
men motvinden begrenser fremgangen til fem knop.
I mellomtiden, len deg tilbake, slapp av og sikre alt
som kan bli et prosjektil.
Se på dette. Vi nesten tredoblet stabelen.
Kunne ha vært mer.
Første regel er å slutte mens leken er god.
Eller vær modigere.
Hører dere? Ting popper som bare det.
Kanskje drivstoffproblem.
I tanken eller snakker vi korrumperte linjer?
Avgjøres lett med en rask slangeanalyse.
Kapteinen vil nok gjerne høre kritikken deres.
Vi venter på dere her.
Beklager at jeg kjeder deg. Er du interessert i penger?
Bare i det det kan kjøpe.
Bra, Sticky!
Det er utrolig.
Hvordan?
Jeg brukte Hi-Opt-kortets tellesystem.
Hi-Opt?
Hvert kort har tildelt verdien av enten ett, null eller minus ett.
Jeg fulgte kortene på bordet, og la kortvedien til mens jeg spilte:
holdt telling med essene.
og løpende telling med de andre.
Med den infoen avgjorde jeg at oddsene mine
var høye nok for innsatsen.
-Doble det. -På 17?
Vent. Jukset du?
Jeg jukset ikke.
Jeg brukte matte for å få en liten statistisk fordel.
Fra matteklubben ved Boatwright.
Visste skolen kunne brukes til noe.
-Sticky… -Hva?
Blir det sett ned på i et kasino? Ja.
Er det lovlig i mange land? Absolutt.
Vi jukset iallfall. Ingen gråsone her.
-Hva? -Jeg barberte terningene.
Rør aldri innsatsen når den er plassert. Et spedbarn vet det.
Du jukset.
Målet var å vinne penger.
Penger vi trenger for å finne Mr. Benedict og Nummer to.
Så jeg vant pengene. Jeg ser ikke problemet.
Machiavellisk. Respekt.
Jeg løste et problem og fant en mekanisk løsning.
Du kaller det juksing. Jeg kaller det oppfinnsomhet.
Uansett er det ikke annerledes enn å stjele.
Vi burde gi tilbake gevinsten. Alt sammen.
-Det er bare rettferdig. -Vi trenger de pengene.
Ja, men ikke slik.
Mr. Benedict ba oss jukse. I fjor, husker dere?
På en prøve. Dette er annerledes.
De vi tok pengene fra, har ingenting med dette å gjøre.
De er uskyldige.
Jeg beundrer mattens skjønnhet,
men jeg burde ikke ha brukt det med andres penger.
Ingen av oss burde det.
Greit. Ikke forvent at jeg er fornøyd.
Hvordan vil din moralske seier smake når Benedict er i bakken?
Skaffer penger på annet vis.
Sier du at jeg har blitt svindlet av barn?
Og det var veldig galt, og derfor har vi alle…
enstemmig bestemt å gi tilbake gevinsten.
Alt er der.
25, 50, 75…
Jammen slenger ham dem nedpå.
Man vet aldri hva en så ydmyket mann vil gjøre.
God idé, Reynie.
Vil ikke bare være blakke, men døde.
Fem, seks, sju…
Ha en fin tur videre og lykke til.
Stopp.
Kom hit.
Du gir fra deg slik stabel og forventer å bare gå herfra?
Ja, sir. Det var forventningen?
I alle mine år har jeg sett mange sjarlataner,
-banditter, tyver og kjeltringer… -Vi…
…røverer, tillitsbrytere, edbrytere, drømmeknusere.
Den laveste av de lave.
Men vet du hva jeg aldri har sett?
Noen som innrømmet det.
Det er en ære og vanskelig å finne noe sted,
langt mindre på det lovløse, åpne havet.
Det fortjener å belønnes.
Ser du? Ærlighet lønner seg.
-Du er helt magisk, Reynie. -Takk, Constance.
Du gjorde en stor pengestabel til en liten pengestabel
med din moralske bølge.
Ikke rør dere.
Dere er en fornærmelse mot vannpolospillere overalt.
Selger dårlig taktikk, suboptimal muskeltetthet.
Hvorfor skulle vi bry oss om det?
Jeg har så mange grunner.
Du blir med oss.
Det skjer ikke.
Et gammelt tysk ordtak, populært i Alsace:
Alles hat ein ende, nur die wurst hat zwei.
"Alt har en ende, bare pølsen har to."
Hva har det med oss å gjøre?
Dette spillet er over.
Dette skipet er begrenset uten gjemmesteder.
-Overg… -Overgi dere!
-Sir, du må stoppe dem.
-De vil kidnappe oss. -Nok.
-Jeg vet hva dere er. -Ja. Ok. Vi er gamblere.
-Og vi mistet kontrollen. -Men vi er reformerte.
Klare for et anti-gamblingoppdrag.
Nei. Dere er blindpassasjerer.
-Redd for at du ble sen i dag. -Gianni! Du sårer meg.
Du ser meg hver dag, samme tid, aldri sen.
Ja, du er aldri sen.
Du kommer til å elske dette.
Jeg kjenner deg kanskje ikke personlig, men du må forstå,
at jeg bryr meg dypt om hver og en av dere.
Formålet mitt er enkelt:
å åpne øynene dine for noe som har vært tapt for så mange av oss.
Lykke.
Som er så fundamentalt at vi ikke klarer å se det.
Og jeg ber ikke om noe til gjengjeld.
Jeg informerer dere om at dere fire,
etter å ha gjemt dere om bord på skipet,
anholdes for alvorlig brudd på internasjonal maritim lov,
seksjon 32.8, seksjon C.
Vi hørte nettopp havet bli kalt "lovløst".
noe jeg synes var oppvekk…
Den som sa det er gal eller idiot.
Du aner visst ikke hvem foreldrene mine er.
Jeg vet at de ikke er på dette fartøyet. Gå.
Du kjenner vel Alice Potrykus og Yevgeni Potrykus den fjerde?
Jeg har bare hørt blitt navnene blitt hvisket.
En spiontråler uten plass til en baby.
De måtte gi meg bort.
De lot meg bli oppfostret av en Yukon-ulveflokk.
Det var ulvene som lærte meg betydningen av å være menneske.
Ironisk.
Det er absurd.
Og dermed, livets sannhet.
Kom igjen. Dere blir med meg.
Gode nyheter fra cockpiten.
Ser ut til at vi er forbi det verste av det dårlige været.
Forhåpentligvis
verdsetter dere naturens rå og skremmende skjønnhet.
Det føles som en nedstigning?
Som dessverre etterlot seg spor.
Vi har et lite deflasjonsproblem.
Vi må omdirigere for en nødlanding
på nordlige Iberiske sletter.
For å holde balansen
må vi kaste bagasjen fra lasterommet.
Dere vil snart være på bakken.
Og takk for at du fløy med Atalanta Aeronautique.
Jeg forventet en røffere gjeng.
Men havet lærer oss at forventninger er dårskapens søster.
De gjemte seg i maskinrommet, sir.
Som rotter.
-Kan man si. -Spiller ingen rolle.
De er snart i arresten med andre skadedyr.
Og så til sjømannsretten.
Jeg håper de er mildere enn sist.
Husker du de forrige blindpassasjerene?
Vil helst ikke. En dyster historie.
Hvis vi bare kunne…
Ikke hør på dem, kaptein, han er en løgner, de lyver alle.
Vi er ikke de eneste.
Vi vet at du lyver om skipets hastighet.
Den burde endre navnet til Den lugubre.
Vel, noen ganger kan til og med det beste utstyret ta litt feil.
Mitt poeng.
Vi kjører saktere enn du tror og når aldri Lisboa i tide
med skipets defekte forbrenning til oksygenforhold.
Skipet har aldri hatt dette problemet før.
Vel, det har det nå.
Jeg hørte det i maskinrommet. Men ta det med ro.
Vennen min har diagnostisert saken. Sticky?
Det høres ut som sjøvann.
Det lekker inn i bensintanken og lager elektrolyse
-som forårsaker en eksotermisk reaksjon. -Nok.
Dere skal alle i arresten, sjøvann eller ei.
Hva om vi sa at vi kan fikse problemet?
Har dette blitt til en forhandling?
De sier alt for å slippe fri.
Ikke alt, bare en løsning på motorproblemet.
Hvis du lar oss gå.
En forsinket ankomst blir kroken på døren for meg.
Jeg ville blitt utstøtt. Løslat dem.
Men, sir.
Få oss til Lisboa i tide og dere er fri.
Et utmerket utgangspunkt,
men vi må også forbi immigrasjonskontrollen i Lisboa.
Avtale.
Tristhet er ikke noe å skamme seg over.
Vi har alle opplevd det. Jeg, kanskje mer enn andre.
Jeg lærte tidlig
at forsømmelse og svik kan komme fra hvor som helst,
selv fra det som virker som hellig grunn.
Fra familien.
Men sorgen varte ikke lenge, for jeg tillot den ikke.
Jeg valgte bare å åpne ventilen dypt inne i meg
og la min sanne lykke,
lykken som er trygg mot all inntrengning,
som er min ledestjerne.
ENZOS PAIER OG KAKER
Hvor skal jeg gjemme meg?
Sebastian!
Jeg er bekymret. Han går aldri glipp av middag.
Det er ikke likt ham.
Sebastian?
Sebastian, går det bra?
-Det er ikke lovende. -Nei, det er det ikke.
Blunk hvis du hører oss, Sebastian.
Tiden er visst ute.
Men vår reise har så vidt begynt.
Takk for at dere er med.
Og husk…
inni deg, inni oss alle…
er den dype kraften til å være lykkelig.
La oss gripe kraften…
sammen.
INFORMASJON JORDBRUK
Kaptein, vi ventet deg ikke før om to timer.
De kaller oss Snarveien av god grunn.
-Det går bra. Slipp ham gjennom. -Kaptein.
Velkommen til byen med syv bakker.
Jeg kan ikke få takket dere nok.
Jeg håper Snarveien var like snill mot dere som dere var mot henne.
Boa sorte. Lykke til.
Og, Sticky?
Ønsker du noen gang en jobb i forbrenningsanalyse…
ring dette nummeret.
Det er vårt hjemmekontor.
Kom. Vannpolospillerne kan være hvor som helst.
Ikke vær redd. Jeg tok meg av dem.
Vet du hvilke økologiske skader én enkelt mandarin kan påføre?
-Før dem bort. -Vent.
Nei, det er ikke våre mandariner.
Det er ikke våre mandariner!
Jeg har sitrusallergi! Vent, nei!
Spar meg for prekenen, Reynard.
Ingen preken. Godt jobbet.
Du blir mer moden.
Se på oss.
Fire barn alene på reise i et fremmed land.
Jeg vet ikke hvordan det blir.
Det er kanskje bare meg, men det føles ikke som om vi er alene.
Hver gang vi finner et nytt spor, hører jeg Mr. Benedicts stemme.
Han snakker til oss.
Og sier: "Ta drosje til Saint Apollo togstasjon
og finn neste spor."
DROSJE
-Jeg håper de har det bra. -Det må de være.
Begge er sterke, svært intelligente mennesker.
Mr. Benedict er ikke sterk.
Han er et glasshus holdt sammen av desperat optimisme.
Hei, 119.
-Hei, Hooves. -Den fyren? Igjen?
Det må være vanskelig å se.
Jeg la sammen to og to.
-Du er Reynie Muldoon. -Det er jeg.
Han snakker om deg hele tiden.
Du er bestevennen hans, sant?
Ha det bra, Sticky. Hyggelig å møte dere.
-Hva er det? -Vårt nett over Europa har fanget…
-noen fisker. -Hva?
Jeg er med team tre i Lisboas havn.
Som du trodde, leter folk etter broren din.
-Hans barnesirkel… -Barneforening.
Ja, selvfølgelig. Barneforeningen er her.
På egen hånd.
Virkelig? Interessant. Bare barna?
De har vist seg å være mine sanne motstandere.
Jeg respekterer dem dypt.
Dypt nok til å…
-behandle dem nådeløst. -Forstått.
-Snakker noen portugisisk? -Ja faktisk, litt.
Curtains grå mann.
-Det er definitivt ham. -Sett deg inn!
Nei, vi vil…
Kjør!
Kjør nå!
Tekst: Katrin Magnussen